Emma Woodhouse ble født i solskinn.
Med en far som alltid forventet det verste...
Og en bekymringsløs mor,-
- hvis smil Emma ikke skulle huske.
En dag skjedde det verste som kunne skje.
Da han så sin hustru forlate hjemmet for siste gang,-
- bestemte mr Woodhouse seg for aldri å slippe døtrene av syne.
Bortsett fra under et vaktsomt blikk av guvernanten, Anne Taylor.
Så solen fortsatte å skinne klart over Emma.
Vi må skynde oss, dr Perry! Hun er blitt verre.
Men andre barn i Highbury var ikke like heldige.
Unge Frank Westons verden ble snudd på hodet.
Jeg tar hånd om barnet, mr Weston, for min toskete søsters skyld.
Men han skal alltid bo hos meg, og han skal hete Frank Churchill.
Lille Jane Fairfax’ liv ble aldri som før da tanten ble ruinert.
Vi må gi fra oss Jane.
Kaptein Campbell kan gi henne den utdannelsen vi ikke kan.
Vi kan ikke gi henne fra oss. Den lille jenta vår...
Vi må snart flytte herfra til et mindre hus.
Vi lovet å gjøre vårt beste for Jane.
Nå må du huske å skrive til oss så ofte du kan, Jane.
Du kommer til å bli så flink i alt.
Kaptein Campbell er ikke farlig.
Jane og Frank måtte forlate Highbury,-
- og legge livet i fremmedes hender.
Mens Emma fikk bo behagelig hjemme,-
- med lite å bekymre eller uroe seg over-
- i mange år fremover.
Miss Campbell var redd de var for unge, men Jane er så ivrig.
Hun har alltid utmerket seg.
Så skriver Jane at de skal til kysten. Er det ikke fantastisk?
Emma vet ingenting om kysten. Det er best at barn ikke gjør det.
Janes håndskrift er så elegant. Det er ingenting hun ikke behersker.
Det var selvklart at oberst Campbell skulle ta hånd om henne.
Å få komme dit var det beste som kunne skjedd henne.
Ikke sant, mor?
Så skriver Jane at hun og miss Campbell spiller fortepiano...
SJU ÅR SENERE
Jane spiller så godt.
Og hun snakker fransk som en innfødt. Om det nå er fornuftig...
Jeg vil be mr Knightley lære meg kinesisk.
Tror dere Jane kan lese kinesisk?
Det kan hun sikkert. Er ikke det baklengs? Jane kan sikkert alt.
Sa jeg at hun har kommet halvveis på listen sin over hundre boktitler?
Hundre!
- Skal du kjefte for det med kinesisk? - Jeg hørte om det.
Miss Bates ble neppe lei seg, men du bør...
Være snill mot henne, ja. Det sier miss Taylor alltid.
Jane er foreldreløs, og miss Bates er fattig, og jeg prøver.
Men Jane skriver til sin tante hver uke,-
- og har alltid lært seg minst åtte nye ting,-
- og miss Bates forteller om dem hver eneste uke!
- Hva skriver du? - En liste over bøker jeg skal lese.
101 titler. Så jeg ikke skal være mer uvitende enn Jane Fairfax.
- Jeg har begynt. - Milton. Imponerende.
Milton er den første på listen.
Der er John og Isabella igjen. De er håpløse.
Jane Fairfax er sikkert ikke god til ting jeg kan.
Hun briljerer innen ord og musikk, men mennesker...
Deres håp, drømmer og ambisjoner, der er jeg eksperten.
Du vet nok ikke engang om vi har håp og drømmer.
Ikke deg, din dumming. Du er ikke den romantiske typen.
- Men min søster og din bror... - John og Isabella? Ikke tale om.
Jo. Jeg har villet det og hatt det til hensikt i et halvår nå.
De har jo kjent hverandre hele livet.
Ja. Så jeg måtte hjelpe dem litt på vei.
Om de liker hverandre nok til å gifte seg,-
- så er det fordi de selv vil det, ikke fordi du vil det.
Men jeg tror ikke det er noe i det. Du tar feil. Som alltid.
Jeg, Isabella Woodhouse, tar deg, John Knightley-
- til min ektemake.
London... Helt til London! Det kunne like gjerne vært månen.
Jeg skal ta meg av deg. Alt vil bli som før.
- Du hadde flaks. - Det handler ikke om flaks.
Det er talent og intuisjon.
Skal vi se... Hvem blir den neste?
Det lurer jeg på...
Årene går, og årstidene veksler.
Vi takker Herren for hans godhet.
I Herrens skrift finner vi ordene som uttrykker vår takknemlighet-
- over disse naturens undere.
- God morgen, mr Elton. - Miss Woodhouse. Står det bra til?
- Svært bra, takk. - God dag, mr Weston.
I dag er kjøpet av Randalls eiendom endelig sluttført.
Gratulerer! Det er et veldig fint hus, og det ligger så nær Hartfield.
Vi blir naboer. Hva synes mr Frank Churchill om det?
Nå må han vel komme hjem? For å besøke oss og se ditt nye hus.
Jeg har skrevet til ham allerede.
Frykt ikke. Jeg har med en ekstra paraply til spaserturer om våren.
Vi er så takknemlige. Men en mann med to paraplyer kan ikke bli våt.
Dere to får sikkert plass under den store paraplyen.
Miss Taylor, det ville være en ære om du besøkte Randalls en dag.
- Det gjør jeg gjerne, mr Weston. - Utmerket.
Uff da... Stakkars miss Taylor.
Du må slutte med gifteknivvirksomheten.
Det er skrekkelig for stakkars miss Taylor.
Hun har vært hos oss i 17 år. Hun kunne ha blitt her til hun døde.
Skrekkelig? Hun har jo strålende framtidsutsikter!
En mann hun elsker, et hus, kanskje til og med familie.
Det kan du vel ikke nekte henne? Hun har tatt så godt hånd om oss.
Mødre dør, det er et faktum.
Miss Taylor er ikke ung. Uff da...
Du burde ikke være giftekniv eller spå om fremtiden. Du får jo rett.
Alle sa at mr Weston aldri ville gifte seg på nytt. Men jeg visste-
- at han ville gifte seg med miss Taylor. Det er min største suksess.
Suksess? Hva mener du?
Suksess forutsetter arbeidsinnsats.
Å tenke: "Det ville vært fint om miss Taylor og mr Weston giftet seg",-
- og så gjenta det iblant, er ikke å få det i stand.
Da mr Weston lurte på hvordan han skulle fylle Randalls,-
- la jeg forholdene til rette.
Akkurat i tide.
Emma sammenlignet deg med nye gardiner eller en sofa.
Jeg får visst gratulere.
Vi har så mye å planlegge! Siden Hartfield er like mye ditt som mitt,-
- så holder vi bryllupet her. Vi må sette sammen gjestelisten.
- Kommer Frank Churchill? - Han har skrevet og gratulert.
Han kommer nok. Det er det minste han kan gjøre for sin far.
- Så er det kaken å tenke på. - Nei, ingen kake.
- Du vil vel ikke virke gnien? - Jeg er sjenerøsiteten selv!
- Da må vi ha kake. - Nei, kake er skadelig. Ingen kake.
James! Henry! Ut!
Jeg forstår fars uro for miss Taylor. Hun er ikke ung.
Å flytte til Randalls, selv om det bare er en kilometer borte...
- Det blir en omveltning for alle. - Du flyttet jo hit, helt til London.
Det ville jeg ikke gjort om ikke Emma hadde tatt seg av Hartfield og far.
Så Emma kan aldri gifte seg?
Det vil hun ikke. Det behøver hun ikke.
En mann vil bestemme over henne, og det vil hun ikke like.
- Hun er opptatt som giftekniv. - Snart er miss Bates forlovet...!
- Onkel George! - Jeg vet det, jeg lovet det.
- Sett meg ned! - Slått igjen i deres eget spill!
Jeg beklager kaken, dr Perry. Jeg vet hvor mye du misliker det.
Så synd at Frank ikke kunne komme.
Ja. Han beklaget å gå glipp av det.
Tanten hans trengte ham. Hun er svært syk.
Jeg tror han prøver å fremstå som enda mer mystisk.
Det er derfor han ikke har besøkt Highbury siden han var liten.
Vi damer kan bare vente i spenning til han kommer hit.
Noe som sikkert blir veldig snart.
- Mr Weston... - Mr Baker. Mrs Baker.
Hun ville aldri ha innrømmet det for noen,-
- men Emma fikk plutselig en underlig følelse-
- av at hun kanskje, gjennom sine egne anstrengelser,-
- ville miste noe hun aldri kunne få tilbake.
- Kan vi få litt kake? Vær så snill! - Nei, ingen kake. Gå bort.
Men far, barna får spise av kaken!
Det er ikke bra for dem, de blir for oppspilt.
- Farvel, Emma. - Vi kommer til å savne deg.
Nå er det nok, Emma. Ikke mer gifteknivvirksomhet.
Huset tåler ikke enda en avskjed.
Din far har rett, miss Woodhouse. Huset er veldig tomt nå.
Rene spøkelseshuset. Hvordan får dere sove om natten?
Mor og jeg er så glade for at huset vårt er så lite og koselig.
Vi kjenner oss aldri ensomme. Eller som om hele verden har forlatt oss.
For en fin dag vi har hatt. Er du ikke enig, mor?
Det var så hyggelig. Jeg er utslitt. Det er vel du også?
Emma! Isabella! Vi må gå. Kom og ta på dere hattene.
Vi går til miss Taylor.
Hvordan var bryllupet? Hvem gråt mest?
Kokken sa at Perry-barna spiste opp all kaken.
Jeg tror henne ikke.
Så snilt av deg å besøke oss etter reisen din.
Det er en kort spasertur, og jeg liker det.
Vi inngår i mosjonen hans.
En daglig spasertur og utskjelling av Emma er det dr Perry ordinerer.
Randalls ligger bare en kilometer borte.
Det er en kort spasertur. Med vogn kan man besøke Westons ofte.
Det stemmer. Jeg har latt kusken måle avstanden.
Nå som jeg er tilbake fra London,-
- vil dere vel høre om familiens nye tilskudd?
Lille Emma er allerede like livlig og uskikkelig som sin tante.
Skolen er så trivelig, mrs Goddard.
Hadde ikke Jane bodd hos Campbells, så hadde skolen med parken-
- og all den friske luften... Sier jeg ikke alltid det?
Vi ser dere jo i kirken på søndagene, med barna på lang rekke etter dere.
Du store min...
- Går du alene, miss Woodhouse? - Ja visst.
Det er ikke trygt. Du må finne promenadeselskap.
Tenk om du hadde møtt sigøynerne.
De er på jordene i vest. Ifølge mr Knightley er de ikke så farlige.
De kommer jo hit hvert år.
Jeg vil ikke holde meg innendørs bare fordi miss Taylor er gift.
Har hun funnet seg til rette på Randalls? Du savner henne vel?
Vil du alltid komme uten henne heretter? Alene, mener jeg?
Det håper jeg ikke.
Vi kommer ikke til å møtes så ofte og være like mye ute som før.
Men vi var jo uatskillelige,-
- og det er naturlig at det blir...annerledes nå.
Selvsagt. Du finner nok annet selskap.
- Hvem er den unge kvinnen? - Vent!
Det er Harriet Smith, en av våre mest populære beboere.
Hun har vært her fra hun var barn. Nå hjelper hun oss med de minste.
Hun har vært hos sine venner Martins i ferien.
Hun er så glad i dem at hun ikke orker å ta farvel.
For en søt jente. Hvor kommer hun fra? Hvem er foreldrene hennes?
Hun er...datter av...
Vi vet ikke hvem de er. Men de er sjenerøse.
Hun har aldri manglet bekvemmeligheter.
Og alt betales regelmessig på forskudd.
Hun må være datter av en svært dannet mann.
Trolig adelig, ettersom penger ikke er noe problem.
Kom på middag på Hartfield neste tirsdag, mrs Goddard.
Og ta med deg Harriet Smith.
Hvis du vil være så vennlig.
For et øyeblikk var det som om ingenting var forandret.
Miss Taylor på sin vante plass, og ingenting ubehagelig hadde skjedd.
Mrs Weston, far.
Og vi har et hyggelig nytt bekjentskap.
Unnskyld meg, miss Woodhouse. Jeg ble oppholdt i byen-
- i et anliggende for en jeg akter bare en anelse mer enn deg.
- Hvis anliggende? - Den Allmektiges.
Selvsagt! Guds anliggende.
Du akter ham en anelse mer enn miss Woodhouse. Så morsomt.
Du er hjertelig velkommen, mr Elton.
Jeg har bare én person å presentere, min kjære venn miss Harriet Smith.
Miss Woodhouses kjære venner er kjære venner for meg også.
Harriet skal være med meg og besøke de fattige.
Bravo.
Jeg vet ikke hva du synes om vennskapet mellom Emma og Harriet.
- Men jeg tror ikke det er bra. - Jaså?
Så ulike oppfatninger vi har.
Skal vi ha en av kranglene våre om Emma?
Du tror kanskje at jeg kom hit bare fordi mr Weston ikke er hjemme.
Mr Weston ville ha støttet meg om han var her.
Du lever alene, mr Knightley.
En mann kan nok ikke forstå-
- hvor mye kvinner trenger andre kvinners selskap.
Jeg bor bare en kilometer borte,-
- men jeg vet i all beskjedenhet at Emma savner mitt selskap fryktelig.
Det var min eneste tvil da jeg giftet meg.
Vi trekkes til Hartfield som magneter, og kan ikke forlate det.
Emma har sagt et dusin ganger at hun aldri vil gifte seg.
Hun forlater aldri sin far.
Det hinderet kan overvinnes av en lykkelig kjærlighetsforbindelse.
Men ikke riktig ennå. Så hun ikke strålende ut i går kveld?
Har du noen gang sett noe så vakkert, så friskt og blomstrende?
Jeg har aldri funnet feil ved Emma.
Hun er den mest intelligente og vakreste i familien.
Jeg har alltid satt henne svært høyt.
Jeg liker å se på henne, og hun er ikke forfengelig.
Hennes forfengelighet er på et annet plan. Du har ledet meg fra emnet!
Du får ikke snakket meg fra å mislike hennes vennskap med Harriet,-
- eller frykte at det vil skade dem begge.
- Det vil gjøre Emma forfengelig. - Jeg ser ingen fare ved det.
Harriet vil dra nytte av Emmas høyere stilling.
Hun er ikke et ideelt selskap, men hvor finner hun sin like i Highbury?
Til gjengjeld kan Harriet...
De kan lese sammen. Du sier alltid at Emma burde lese mer.
Emma har tenkt å lese mer siden hun var ti. Hun har skrevet en fin liste.
Men hvordan skal Harriet Smith få henne til å lese bøkene på den?
Ikke vær redd. Du klarer deg bra til nybegynner å være.
- God dag, miss Smith. - God dag, mr Martin.
Står det bra til med din mor og søster?
Fant du boken jeg anbefalte? "The Romance of the Forest."
Nei. Men jeg har bedt søstrene mine holde utkikk etter den.
Jeg skal lese den så fort jeg kan.
Adjø.
Hvem var den unge mannen?
Det var min mr Martin, min venn som jeg tilbrakte en trivelig sommer med.
Jeg trodde Martins var et middelaldrende par med to døtre.
Det fins ingen gamle mr Martin. Unge mr Martin driver gården.
Det overrasker meg at du ikke kjenner ham. Han besøker ofte mr Knightley.
- Han kjenner sikkert deg. - Sånn er det nok.
Han kjenner meg, men jeg vet ikke hvorfor jeg skulle kjenne en bonde.
Er det en grunn til at du kaller ham "din" mr Martin?
Jeg mente "min venn" mr Martin.
Hva syntes du om ham? Er han veldig enkel?
Ja, virkelig! Man forventer seg ikke mye av en bonde,-
- men jeg trodde aldri at han ville være så simpel.
Han er ikke like fornem som en ekte gentleman.
Jeg mente ikke noe vondt. En bonde trenger ikke å være fornem.
Men jeg trodde at nå som du har blitt presentert-
- for menn av fin byrd på Hartfield,-
- ville du bli slått av hvor ugunstig ditt selskap Robert Martin er.
Miss Woodhouse! Enda et brev fra Jane. Vil dere to komme inn på te?
Beklager, miss Bates. Harriet og jeg skal besøke de fattige.
Vi kommer i morgen, som vanlig.
Ja vel. Da ses vi i morgen.
Der hadde vi flaks som slapp unna.
Jeg håper ikke jeg kjeder folk så mye med niesene og nevøene mine.
Jeg er så lei av navnet Jane Fairfax. Hun leser hvert brev 40 ganger.
Hun kjeder meg i hjel! Noe som er synd-
- siden Jane, Frank Churchill og jeg er knyttet til hverandre.
Frank som aldri kommer hjem.
Ikke engang til sin fars bryllup. Så sørgelig!
Et brev fra Jane, som vil varme oss.
Jeg spurte om miss Woodhouse ville høre det, men nei.
Hun går sogneprestens ærende.
Men hun får høre det i morgen, onsdag, som vanlig.
Hvor la jeg... Her, ja.
Det var underlig at mr Martin ikke hadde lest boken jeg foreslo.
Han er for opptatt med forretninger til å lese?
Hvis han er sånn som 24-åring, tenk hvordan han blir når han blir eldre.
En grov og plump bonde, som bare tenker på profitt og tap.
Jeg forstår ikke at han glemte boken.
Ikke bli lei deg. Vi skal muntre oss opp.
La oss tenke på bedre menn. Det er mange mer passende friere.
Det... er et svært godt tre.
Så dyktige unge kvinner er på alle områder nå for tiden.
Du smigrer oss, mr Elton.
Ja visst. Jeg ser hvordan du har forsøkt å fange-
- lyset og atmosfæren.
Det er så utsøkt og så uttrykksfullt.
Jeg husker at du og Emma malte på samme måte.
Staffeliene sto akkurat sånn.
Ting må vel forandres.
Det er bra at hun er venn med Harriet.
Emma er en utmerket lærer.
Og du vil vel ikke at hun blir så ensom at hun lengter bort?
Lengter bort? Emma? Det er umulig. Hvem skulle ha styrt huset?
Emma er ikke et barn lenger, men en moden, ung kvinne.
Jeg har gjort mitt som guvernante.
Men jeg vil alltid være hennes venn, og din.
Uten å overdrive...
Mr Elton, ville ikke den menneskelige form være et fortreffelig objekt?
- En akvarell av miss Smith? - Å, ja.
Et maleri av din fagre hånd, av miss Smith...
Det ville vært perfeksjon. Det ville jeg likt bedre enn noe annet.
Nå må jeg gå. Jeg ville bare takke deg og miss Smith-
- for deres gode arbeid i prestegjeldet.
Jeg visste at det ville komme friere!
Hvis portrett tror du at mr Elton har bedt meg male?
Hvis, da?
- Ditt, selvsagt! - Er du sikker?
- Hva sa han til deg før han gikk? - At malingen min blir stadig bedre.
- Han må virkelig være forelsket. - Hva skal jeg gjøre?
- Hvordan skal jeg være mot ham? - Ta det rolig. Jeg skal hjelpe deg.
Dere kommer til å være gift før nyttår.
Robert Martin! Er det deg?
Nei, miss Smith...
Du må holde posituren, som en statue.
Den store kunstneren må få tid til å skape.
Du må ikke lee deg, miss Smith!
Maleriet må bli perfekt.
Er du sikker på at det er et klokt steg? Planen virker fornuftig.
Og du har aldri risikert gården så lenge jeg har kjent deg.
Men er det ikke bedre å vente noen år med utvidelsen?
- Hvor gammel er du? 24 år? - Jeg er 24 år.
Jeg vil ikke kaste bort livet. Hvorfor vente når jeg er sikker?
Da overrasker det meg at du vil høre mine tanker om ekspansjonen.
Du trenger jo ikke min tillatelse.
- Lykke til, Robert. - Takk, sir.
- Miss Smith! - Ja?
Det er for mange paier, Amy...
Unnskyld meg.
Å, miss Woodhouse!
Du gjetter det aldri!
Hva skal jeg gjøre?
Det er et frieri fra Robert Martin.
Det trodde jeg i det minste da jeg leste det. Det er et godt brev?
Jeg vet virkelig ikke...
Er det en god overraskelse? Eller er det...uvelkomment?
Han skriver som om han elsker meg veldig høyt.
Nå? Er det et godt brev?
Eller er det...for kort?
Det er et godt brev. Så godt at jeg tror en av søstrene har skrevet det.
Men det er mer velskrivet en jeg hadde ventet meg.
- Hva skal jeg gjøre? - Hva mener du?
Når det gjelder brevet? Du må svare straks.
Men... du store min... Hva skal jeg skrive?
Nei, Harriet. Brevet må skrives med dine egne ord. Det klarer du.
Du må være tydelig, og vise at du er klar over smerten på gir ham.
Synes du at jeg bør avslå?
"Bør" avslå?
Jeg trodde at du ville ha mitt råd om hvordan du skulle uttrykke deg.
Du vil altså takke ja til Robert Martins frieri?
Jeg vet ikke. Jo, det vil jeg.
Nei, det vil jeg ikke.
Hjelp meg!
Jeg vil ikke påvirke beslutningen. Du vet selv hva du føler.
Jeg visste ikke at han likte meg så godt.
Jeg synes som en generell regel-
- at om en kvinne tviler når det gjelder et frieri,-
- så bør hun avslå ham.
Men jeg vil selvsagt ikke påvirke deg.
Jo, vær så snill å påvirke meg!
Hvis du vil være så snill.
Jeg er fast bestemt...
Det er jeg virkelig...
Nesten. Jeg har bestemt meg...
For å si nei til mr Martin?
Gjør jeg rett?
Helt rett!
Jeg holdt følelsene mine for meg selv,-
- men nå som du har bestemt deg, må jeg gratulere deg!
Takk og lov at jeg slipper å miste ditt selskap for godt!
Jeg hadde aldri ha besøkt mrs Martin på Abbey-Mill Farm.
Nå får jeg beholde deg for alltid.
Jeg ville aldri ha avstått ditt vennskap for alt i hele verden!
Men jeg synes at mr Martin er en trivelig, ung mann.
Og så veldig tiltrukket av meg.
Kom, du må skrive straks. Det ville vært følelsesløst å utsette det.
For et kunstverk! For en perfeksjon!
Så godt du har antydet den greske atmosfæren-
- og landskapet med noen få penselstrøk.
Hva synes du, mr Woodhouse? Har ikke miss Woodhouse overtruffet seg selv?
Det er sjarmerende.
Men bør ikke miss Smith bære et litt mer tildekkende sjal?
Det er et sommermotiv, far.
- Jenter kan bli forkjølet i solskinn. - Miss Smith sto i et rom uten trekk.
Vi vil ikke oppmuntre til unødige risikoer.
Det kan ikke bli bedre enn dette.
Du har fanget miss Smith på en perfekt måte.
Vi må ramme det inn. Neste gang John og Isabella kommer,-
- får de ramme det inn i London.
Det kan drøye flere uker.
Får jeg tilby mine tjenester?
Jeg kan ri fram og tilbake til byen på en dag i et så kjært ærende.
Emma, min kjære!
Jeg har gått én av mine tre runder.
Kan du knyte skjerfet for meg?
- Skal jeg gå ferdig? - Ja visst, vi må holde på rutinene.
Mr Knightley, tilgi meg. Når jeg har begynt å gå, kan jeg ikke slutte.
Er det i orden med bare Emmas selskap?
Emma og jeg klarer oss selv inntil videre.
Ingen miss Smith i dag? Jeg trodde hun tilhørte inventaret.
Jeg erter ikke.
Miss Smith er søt, og hennes karakter er forbedret, takket være deg.
Takk. Du berømmer meg aldri, så det må være en kompliment.
Hun kommer snart, hvis hun kan slite seg fra Highburys sladderkjerringer.
Hun er kanskje mer tolerant mot dem enn du er.
Men kanskje hun er forsinket av triveligere årsaker.
Din venninne får snart gode nyheter.
Nyheter som du kommer til å like.
- Bor det et brudepar under bordet? - Jeg har vokst fra dokkene.
La meg fortelle...
Mr Robert Martin er dypt forelsket i miss Smith,-
- og vil gifte seg med henne.
Jeg overrasket deg for en gangs skyld.
Han kom til meg, og trass i mine tvil, fikk han min velsignelse.
Det var i forgårs. Det er pussig at din venn ikke har sagt noe.
- Jeg trodde at han skulle fri i går. - Og vet du at han ikke gjorde det?
Det vet jeg ikke, men hun var vel her?
Nå skal du høre... Mr Martin fridde faktisk i går, i et brev.
Og han fikk avslag.
- Da er hun dummere enn jeg trodde. - Naturligvis!
Et nei er ubegripelig? Menn tror at kvinner sier ja til enhver.
Menn tror ingenting. Men at Harriet Smith takker nei til Robert Martin...
Det er galskap! Kanskje du tar feil?
Jeg så svaret. Ingenting kunne vært mer tydelig.
Du så svaret hennes?
Du skrev det. Du overtalte henne til å si nei. Se på meg, Emma!
Det er ditt verk. Du har aldri klart å lyve for meg.
Mr Martin er en respektabel, ung mann.
Men han er ikke Harriets like.
Nei, han står langt over henne. Harriets foreldre er ukjente.
Hun er ikke fornuftig, og kan ikke noe nyttig.
Hun er uerfaren, og har lite vett. Hun er søt og snill, men ikke mer.
Han kunne ikke ha tatt et dårligere valg.
Men han er så forgapt i henne at han ikke ville høre på fornuft.
Jeg trodde at du ville like partiet!
Vet du så lite om meg at du kan si noe sånt?
Skulle en bonde være et godt parti? Hun ville giftet seg nedover.
En foreldreløs jente som gifter seg med en respektabel bonde?
Det råder ingen tvil om at hennes far var en formuende gentleman.
Hvorfor skal hun lide for andres feiltrinn? Harriet er av fin familie.
Hun står sosialt sett over Robert Martin.
Vi lever i virkeligheten, der barn betaler for foreldrenes feiltrinn.
De vil ikke introdusere Harriet i sine kretser, hvem de enn er.
Vi bor i Highbury, der man gir folk den respekten de fortjener.
Harriets venner mente at mrs Goddards skole og mrs Goddards selskap-
- var bra nok for henne, og det syntes hun også. Til du påvirket henne.
Hun stortrivdes hos Martins i sommer.
Robert ville ikke ha fridd om han trodde at hun ikke ville ha ham.
- Hun må ha oppmuntret ham. - La oss leve i virkeligheten.
Der menn alltid avviser en vakker jente foran en som er skolert.
Jeg bøyer meg for din overlegne kunnskap og erfaring.
Harriet med sin skjønnhet og godhet er ingenting for dere menn.
Nå har vi begge sagt hva vi mener. La oss ikke krangle.
Det er bedre å mangle intelligens enn å misbruke den, som du gjør.
Der ser du! Du understreker poenget mitt.
Menn liker ikke kvinner som sier imot!
Harriet er det alle menn vil ha! Hun forhekser og smisker for dem.
Om du skulle gifte deg, ville hun vært perfekt.
Harriet kan velge og vrake. Hennes liv har nettopp begynt.
Hvorfor skal hun takke ja til det første tilbudet hun får?
Unnskyld meg.
Tusen takk, mr Elton. Harriet kommer til å bli så takknemlig.
Hvordan kan vi drøye lenger enn vi må med å henge opp maleriet,-
- så alle kan se det?
Adjø, mr Elton. God tur.
Den fyren er så innbilsk at det er et under at han sitter på hesten.
Jeg har alltid ansett det som et dårlig vennskap for deg,-
- men nå synes jeg det er verre for miss Smith.
Fornuftige menn vil ikke ha dumme hustruer.
De fleste menn av god familie ville fryktet skandalen-
- om mysteriet med hennes foreldre ble avslørt.
La henne gifte seg med Martin. Da blir hun lykkelig.
Krever hun mer, mister hun kanskje alt.
Vi har så ulike meninger at det er best vi slutter å diskutere det.
Og jeg kan ikke "la henne" gifte seg med Martin. Harriet har sagt nei.
Hun må stå fast ved beslutningen.
Jeg har ikke påvirket henne så mye, bare en anelse.
Men han var så grov, og hadde så dårlige manerer-
- at hun mistet all interesse.
- Tullprat! - Det er tid for te.
Skal jeg rope på far?
Det er vel ikke noe stort tap. Ikke for mr Martin, mener jeg.
Han kommer snart over henne.
Men jeg vet at du har hatt mer med saken å gjøre enn du påstår.
Det er derfor du er irritert.
Jeg ga mitt råd, og du ga ditt.
Men det var mitt som seiret. Og du vil ikke innrømme det.
Så fint at du kom tilbake, for vi vil alltid være venner.
Jeg ville si dette...
Ettersom du gjerne agerer som giftekniv, har du sikkert nye planer.
Men som din venn vil jeg bare si at om det er Elton du er ute etter,-
- så er det bortkastet.
Han vet at han er attraktiv, og selger seg ikke billig.
Han har snakket om en stor familie med døtre som får 20 000 pund hver.
Harriet og Robert er ikke leketøyet ditt, dokkene dine,-
- som gifter seg på befaling. De er mennesker av kjøtt og blod!
En dag kommer du å angre bittert på at du blandet deg inn.
Mr Knightley! Jeg visste ikke at mr Knightley skulle gå så snart.
Jeg skulle ikke ha gått den siste runden.
Tekst: Evy Hvidsten www.undertext.se